Det här är Sand Rock i Arizona...
en sen kväll, en tidig vår.
Det är en trevlig stad, som känner till sitt förflutna och är säker på framtiden...
när den gör sig redo för natten och den alldeles vanliga morgonen.
Öknen täcker och kyler jorden...
och vilar inför morgondagens strid mot solen.
Och i mitt hus, i närheten av stan, är vi också säkra på framtiden.
Så väldigt säkra.
1 2:00, på pricken.
Försöker du bli av med mig? Det är helt meningslöst att försöka.
Jag vill inte att folk ska börja prata.
Låt dem göra det. Det gör de i alla fall.
Det måste vara mina pengar som imponerar på dig.
- Vilka pengar? - Jag fick en check idag.
Johnny, du har sålt en artikel till!
Fick tillräckligt för att avsluta utsidan av huset. Alla hemmets bekvämligheter.
Tänk på tiden jag slösade bort när jag bodde i stan.
Det är trevligt här ute.
Frågan är, skulle du fortsätta så här om vi var gifta?
Självklart inte.
När ditt namn står på bröllopsbeviset...
skulle jag inte behöva göra det längre.
Låt oss se vad stjärnorna har i beredskap för oss.
Jag vet redan ditt horoskop.
Vet du vem stjärnorna säger att nån med ditt tecken ska gifta sig med?
- Nej, vem? - Mig.
Jag är skorpion, och skorpioner kommer alltid bra överens med skyttar.
Jaså? Vad säger de mer?
En skytt är filosofisk och väldigt positiv.
Och är bekymmerslös och sorglös till naturen.
Skulle svälta om inte nån kom och lagade ett mål mat till honom lite då och då.
Och är helt hjälplös i vissa situationer.
Kom hit, titta på mina stjärnor.
Berätta om de säger att en skytt kan försörja en skorpion.
''Stjärnljus, stjärna klar Första stjärnan ikväll det var
''Jag önskar att den önskan jag har
''Uppfylls ikväll av stjärnan så klar''
- Vad var det där? - En meteor.
Bland de största jag sett.
- Ser du den? - Ja.
Ja, där är den.
Den är borta vid Excelsior-gruvan.
PETE DAVIS - Växtbesprutning
- Du är galen. - Han är helt allvarlig.
Hörde du inte?
Jag hörde ingenting förrän du bankade på min dörr.
Titta!
Så vackert!
- Kom igen, vi går ner. - Okej, okej, lugn i stormen.
Gudars skymning!
Det där går inte av för hackor.
Det är det största som hänt i vår tid.
- Jag ska ta en närmare titt. - Försiktigt.
- Visst, spela hjälte du. - Man måste chansa ibland.
Vem sa nånting om dig? Stanna du här. Ta hand om Pete.
Det är här Peter kommer att vara, just precis här.
- Johnny! Johnny! - Vänta lite. Stanna här.
- John! - Jag är okej, Pete. Här nere!
Är du okej?
- Ja, jag är okej. - Kom igen, vi går härifrån.
- Kanske du skulle lyssna på mig nästa gång. - John! John, är du okej?
Johnny? Johnny!
- Ja, jag skadade mig inte, Ellen. - Men vad är det för fel då?
Det är nåt där nere.
Skoja inte. Ett par ton jord som du nästan fick över dig.
- Nej, det var inte det jag menade. - Vad menar du?
- Vad var det du såg där nere? - Jag vet inte.
Nåt slags skepp, tror jag.
- Ett vadå? - Ett skepp.
- Vad för skepp? - Jag vet inte.
Jag har inte sett nåt sånt förr.
Han måste ha fått ett slag mot huvudet. Kom.
Jag lovar att det är sant. Man såg delar av det fortfarande.
Du har varit uppe bland stjärnorna för länge. Kom nu.
Det är som en stor boll, fastkilad där i sidan av kratern.
Det här är inte rätt plats att prata.
Kom igen. Vi går innan det börjar falla igen.
Okej. Jag är inte galen och jag fantiserar inte.
Jag lovar, jag såg den där saken.
- Herregud. - Jag såg en öppen landgång.
Vad fanns på insidan?
Nånting. Sen stängdes landgången och satte igång jordskredet.
Så klart. Kom igen.
- Kan du lyssna? - Jag har gjort det.
Galningar drar iväg med mig mitt i natten.
Som inte det vore nog kastar man raketer på mig.
Nu kommer de för att få reda på vad som hänt.
Snälla. Berätta inte det du sa till oss.
Ellen, jag lovar, jag var tillräckligt nära den.
- Jag skulle kunnat röra den. - Snälla Johnny.
Du ska väl inte säga att du såg marsianer springa omkring där nere?
Vad skulle du ha sagt om jag hittat en marsian där nere?
Jag skulle ha sagt: ''Ge honom till cirkusen. ''
Jag skulle ha sagt: ''Vänta tills vi kommit på varför de är här. ''
Ellen, du tror inte heller på mig.
Jag vet inte.
- Det där är Ellen och Putnam. - Där är Petes helikopter. Hej!
Vad är det som pågår? Hur länge har ni varit här? Vad har hänt?
- Det ska jag berätta. - Johnny.
Det är en meteor. Den största hittills, enligt Johnny.
Det måste det ha varit.
- Det lyste som vore det jordens undergång. - Det var ingen meteor.
Ingen meteor?
Vad är amatör-astronomens åsikt?
- Det är nåt slags skepp där nere. - Ett skepp?
Fråga inte vilken sorts, för jag vet inte.
Från en av stjärnorna du skriver om?
Eller den sorten som Pete här sköter?
Jag säger bara det, bevisen är begravda där nere.
Det här kan vara det största som nånsin hänt.
Är du smart spärrar du av hela området...
tills vi vet vad vi har att göra med.
- Såg du det, Ellen? - Nej...
- men om John säger att han såg det... - Han kan ha misstagit sig. Du då, Pete?
Om man ska döma efter storlek och utseende, kom den från yttre rymden.
Jag har anledning att tro att det finns nån form att liv inuti den.
Den måste färdats snabbt om den slog i marken och fortfarande är hel.
- Precis. - Och även om det var helt...
skulle nån fortfarande kunna röra på sig efter en sån smäll?
Jag frågar bara, Johnny.
Jag vill vara säker på att jag citerar dig rätt i tidningen.
- Jag tar hem dig, Ellen. - Det gör inget, Matt. Jag mår bra.
Ska du tillbaka till Sand Rock?
När Loring har tryckt ditt citat i tidningen...
låter de dig inte gå bland folk.
Du, med? Vi behöver hjälp, inte moralkakor.
Kom igen, Ellen.
Finns det inte nån som skulle vilja hjälpa till?
Kanske dr Snell på Wayne-observatoriet?
Du har jobbat med honom.
Ja. Jag ringer honom så fort vi är tillbaka.
Sakta ner.
- Johnny? - De där idioterna.
Du kan inte klandra dem.
Jag såg det. Jag såg till och med nåt slags spår.
- Jag kan inte ha inbillat mig. - Jag tänker bara på dig, Johnny.
Och folk som pratar bakom din rygg och skrattar.
De har pratat om mig förut. Till och med din gamle vän, sheriffen.
Matt menade inget illa.
Han har känt mig hela livet. Du vet hur han ser efter mig.
Jag klandrar inte nån av dem.
Kan jag bevisa det? Ens för mig själv?
Kanske om vi verkligen hittar nåt...
Måste du verkligen, Johnny?
Jag måste, Ellen.
Du borde kanske släppa det för en tid.
Jag vill inte att de skrattar åt dig.
- Titta! - Vad är det?
- Vad var det? - Jag vet inte.
Träffade du den?
Jag ska se.
- Snälla, låt motorn vara igång. - Ja.
Stanna här.
Kom igen, vi åker tillbaka.
- Vad är det? - Jag tror jag hörde nånting.
- Det är bara ett träd. - Låt oss komma härifrån.
VARNING - TILLTRÄDE FÖRBJUDET
- Fick du några bra bilder? - Ganska bra.
Kratern har ca 900 meters omkrets.
En av de viktigaste sakerna som nånsin hänt.
- Titta så djup den är. - Täcker verkligen en stor area.
Titta, här kommer vår stjärnskådare. Kom igen.
- Snell är här. - Reportrarna också.
Nu kommer de. Jag ska försöka avleda dem.
- God morgon. - God morgon.
- Missade dig vid huset.
Dugan, American Press. Lober, Press Dispatch.
Det här är miss Fields.
Hur står det till? Vilken cirkus du startat. Nån kommentar?
Varför upprepa sig? Det finns ju här.
SAND ROCK STAR STJÄRNSKÅDARE SER MARSIANER
Håll dig kvar, jag kanske har nåt åt dig om några minuter.
- Det här är privat, okej? - Givetvis.
Vad sägs, miss Fields?
- Vill du tillägga nåt? - Nej.
- Hej, Bob. - Hej.
- Jaha du, John. - Hallå, dr Snell. Kul att du kunde komma.
Jag vill inte missa det.
- Hur länge har du varit här? - En timme.
- Du har bara precis börjat då. - Knappast. Jag har sett nog.
Men tror du på mig?
Igår kväll såg du en meteor falla mot jorden.
Så mycket har blivit verifierat av vittnen.
Det faktum att kratern syns...
dess form och utseende stöder teorin att det var en meteor.
- Men jag svär, jag såg ett skepp. - Du såg nåt som liknade ett skepp.
Du har inga bevis.
Jag kan bevisa det om jag kan få dig att hjälpa mig att gräva ut det.
Jag kan inte med gott samvete be universitetet göra det.
Vi skulle gräva i månader för tusentals dollar, och kanske bara hitta de här.
Notera den karaktäristiska svarta färgen.
Fusionen från hettan, nicklet och järnet. Fakta, John, fakta.
Till och med kontaktvinkeln med jorden. Allting pekar på att det är en meteor.
Okej. Jag erkänner att jag inte har alla svar...
Och en sak till John. Kom här.
- Hittar du nåt, Bob? - Nej, doktorn. Inte ett skvatt.
Där ser du. Det är inga tecken på ökad radioaktivitet...
nånstans i området.
Konstigt, eller hur, för nåt som kommer från yttre rymden?
Jag vet inte vad som är konstigt.
Men jag trodde att du skulle vara mer öppen...
än andra. Du är vetenskapsman!
Och därför mindre vidskeplig.
Inte trolleri, dr Snell. Fantasi!
Vilja att tro att det finns en massa saker som vi inte känner till.
Det fanns en tid då folk trodde att jorden var platt...
och att två berg höll upp himlen.
Stjärnorna var lampor som hängde från himlen.
Sen kom nån på en bättre idé, och folk lyssnade.
Var realistisk, John. Vi har jobbat ihop förut.
Under tiden kan du skriva en artikel åt oss.
Ja.
Här. Jag har redan gjort det.
- En intensiv ung man. - Ja, och konstig dessutom.
Mer än så, Bob. Individuell och ensam. En man som tänker själv.
Rapport angående ankomsten av främlingar från yttre rymden.
Jag hoppades att jag skulle springa på dig.
Vad är det? Har jag brutit mot lagen?
Det skulle man kunna säga.
Ellen skulle ha undervisat i skolan idag.
Jag sa åt henne att hålla sig borta.
Ja, jag vet hur hon är. Jag kände hennes far också.
Jag tänker hålla ett öga på henne. Problemet är att hon hänger efter dig.
Du förstår, den här stan förstår inte dig. Att snoka omkring här i öknen...
och kika på stjärnorna. Och nu den här historien.
''Den här stan''...
Jag kom ut hit i öknen...
för att jag ville komma ifrån det sättet att tänka.
Putnam, du skrämmer dem.
Och vad som skrämmer dem, är de emot. På det ena eller andra sättet.
Matt, jag är också rädd.
Du vill förstöra dig själv, det är ditt problem. Men lämna Ellen i fred.
Hon behöver sitt jobb.
- Kom igen. Ge oss en story. - Snälla, miss Fields, le.
Joe, kan du hämta henne?
Berätta om monstret igår kväll.
Kom igen, killar. Sluta besvära henne, okej?
- Vi kollar bara din story. - Vad vill ni bevisa?
Det var det jag tänkte fråga er.
Du kanske försöker få publicitet för nån ny bok.
Bli inte sur. Du är intressant för allmänheten nu.
Vi vill bara få en story!
Snell håller med sheriffen, och sheriffen håller med de andra.
- Jag är galen. - Jag vet.
Matt var på mig innan han hittade dig.
''En lärare har ett ansvar mot samhället. ''
Jag önskar bara att vi hade hittat nån av dem.
Bara ett litet monster som vi kunde kastat in i rektorns sovrum.
En händelse som får er i gungning.
Tack, sir. Det här är er lokala reporter igen...
och här är överstelöjtnant Benson från armén för att ge sin syn.
Överstelöjtnant, kommer armén att försöka gräva under kratern?
Förmodligen inte.
Överstelöjtnant, vad är din åsikt om att ett rymdskepp är begravet där?
Då måste det vänta tills vi kan komma åt det.
Så armén är inte rädd för inkräktare?
Inte om de är begravda under hundratals ton med...
Titta.
Verkar som det sträcker ut sig.
Det lever.
Och ändå ser det så dött ut där.
Åh nej, det är levande och väntar på dig.
Berett att döda dig om du går för långt.
Solen tar dig, och kylan på natten.
På tusen sätt kan öknen döda.
Var är du?
Hur ser du ut? Vad är det jag letar efter?
Jag vet att du är där ute, gömd i öknen.
Kanske tittar jag rakt på dig, utan att se dig.
- Kom ut! - Men John.
Hej, Frank. George.
Var kom ni två ifrån? Varför är ni inte vid kratern?
Jag gillar inte spektaklet där borta.
Jag hörde att de besvärar dig. Gör de det?
De försöker.
Jag läser tidningarna. Låt dem inte besvära dig för mycket.
Har ni två sett nåt onormalt den här morgonen?
- Du menar som en meteor till? - Nej, jag menar inte som en meteor.
Nej, vi har inte sett nåt. Har vi det, Frank?
- Har vi, Frank? - Va?
Vi har väl inte sett nåt?
Nej, jag har inte sett nåt. Men jag har hört ett och annat.
Jaså?
- Vad för nåt? - Jag vet inte. Världens konstigaste ljud.
Jag har aldrig hört nåt liknande förr.
- Du har varit ute i solen hela morgonen. - Det är inte solen.
- Får jag lyssna? - Visst.
- Koppla in honom, George. - Det är du som bestämmer.
Här, lyssna. Hör du?
Ja.
Vad kan det vara?
Jag vet inte.
Det kan vara nån där borta som avlyssnar linjen...
eller där borta, som avlyssnar oss som vi avlyssnar honom.
- Jag undrar vem det är. - Jag vet inte.
Efter att ha jobbat i öknen...
i femton år, som jag har, så hör man massa saker.
Man ser massa saker också. Solen i skyn...
och hettan.
All sand där ute med floderna, sjöarna, som inte är verkliga.
Och ibland tror man att vinden hamnar i kablarna och lyssnar och pratar.
Precis som vad vi hör nu. Hör du det fortfarande?
- Nej, det är borta. - Det är så det är. Det kommer och går.
- Har du fått nog? - Ja.
Jag med.
- Vad drar du för slutsats? - Jag vet inte än.
Önskar att jag kunde komma på det.
Ska vi följa kablarna en bit och ta oss en titt?
Du bestämmer, chefen.
- Vi tar oss en titt åt andra hållet. - Om ni hittar nåt, säg till.
Med nöje.
Har en stor date med Jane ikväll, chefen.
Om du funderar på att sluta tidigare, är svaret nej.
När tänker du gifta dig och slå dig till ro, George?
Så snart jag hittar en fru som din.
- Du säger alltid det rätta, eller hur? - Speciellt till chefen.
Titta på det där! Vad är det?
- Såg du nåt, John? - Nej, inget här uppe.
Vi åker och letar upp Frank och George.
- Och tror du de kommer att hitta nånting? - Kanske.
- Där. - Ja.
Vänta.
- De kanske har gått ut i öknen. - Varför skulle de lämna dörrarna öppna?
De hade bråttom, minst sagt. De kanske jagade nånting.
Eller var det nåt som jagade dem.
Blod.
Titta, Johnny.
De hittade nåt, helt klart. Vad det än var så tog den dem med sig.
- George. - Hallå.
- Du skrämde oss. - Gjorde jag?
Var är Frank?
George, var är Frank?
Han gick ut för att ta sig en titt.
Blod på lastbilen. Vad har hänt?
- Jag skar mig i handen. Ser du? - Är det illa...
Vad är det?
Inget. Solen, antar jag.
Som rör till det för mig.
Ja, solen. Vacker.
Du...
Hittade du nåt här uppe?
Inget.
Lika bra att vi kör vidare, Johnny.
Oroa dig inte för Frank. Han klarar sig.
Ja.
Det finns inte mycket mer vi kan göra här uppe.
Vi ses, George. Vi håller kontakten med dig.
Vi ses.
Vad är det där borta? Vad är det med hans ögon?
Han ljuger.
Jag ville inte påbörja nåt själv.
Vi måste ta oss in till stan och hämta hjälp.
- Nåt har hänt med Frank. - Han är död.
- Är du okej? - Vad har hänt, George? Är lastbilen...
Var inte rädd.
Vi har kraften att transformera oss själva...
så vi ser ut som dig, eller vem som helst.
I början kommer det vara nödvändigt.
Vi kan inte, och skulle inte ta era själar...
eller tankar, eller kroppar.
Var inte rädd.
Er vän är okej.
SHERIFFKONTOR - SAND ROCK COUNTY
- Kan du stänga dörren? - Du följer med oss nu.
Ville du ha bevis, Matt? Vi kanske har nåt åt dig nu.
- Rektorn var här. - Du måste lyssna på honom, Matt.
Du borde undervisa.
Hör du inte, Matt? Vi har bevis åt dig nu.
Jag är upptagen. Hur som helst...
ska han inte lura mig som han lurat dig.
Lyssnar du inte, blir du lurad.
Han har trollbundit dig så att du tror på vad som helst.
Vad är det ni har sett?
Kom igen, jag visar dig. Ta med dig ditt gevär.
Lastbilen är borta.
Den var precis här, Matt. Den här gången såg jag den också.
Spåren, Johnny. Visa honom.
Spåren är borta.
Precis här. Det var här jag såg honom. Jag såg hans hand.
Titta. Blod.
Kan ha varit en hare som blivit påkörd och krupit in här.
Jag lovar, det var Frank. Det måste det ha varit.
Det var Frank, och han har återuppstått och kört iväg med sin lastbil.
Nu kör jag tillbaka till stan.
Tack för skjutsen.
Det är som att slåss med luften. Inga märken, inga tecken, ingenting.
Och Ellen, hans bleka ansikte.
Kanske det var solen som spelade oss ett spratt.
Var det?
Sättet han tittade mot solen utan att blinka.
Hur kunde George göra det?
- George kunde inte. - Vad menar du?
Det är som en mardröm, där du väntar och hoppas att det ska ta slut...
och sen helt plötsligt så inser du att det bara är...
George? Frank?
Frank? George?
Vänta! Jag vill prata med er.
George? Frank?
Håll dig undan.
Var har ni varit? Vi har letat överallt efter er.
Jag vill hjälpa er.
Vad hände där ute i öknen? Berätta, och så går vi till sheriffen.
Kom inte närmare.
Vem ni än är, vad ni än är...
Jag vill förstå er. Jag vill hjälpa er.
Håll dig undan i så fall.
Håll dig undan, John Putnam.
Vi vill inte skada dig. Minst av alla dig. Vi vill inte skada nån.
- Vad har ni gjort med dem? - Era vänner lever.
De kommer inte bli skadade, om du gör som vi säger.
Vad är det vi ska göra?
Ge oss tid. Annars kommer hemska saker att hända.
Så hemska att ni inte ens kan föreställa er.
Är gamle Tom tillbaka med käket än?
- Jag börjar bli rejält hungrig. - Jag har inte sett honom än.
Jag gillar inte att käka så här dags på kvällen.
Kom igen, mula. Sam och Toby är hungriga.
Men din galna mula!
Är det du, Tom?
- Vad är det som pågår där inne? - Ta dig en titt.
Det är bara den här stackars tunneln. Den behöver stadgas upp.
Som en gammal man. Behöver stadgas upp.
Hade inte behövt det, om inte meteoren hade lagt sin näsa i blöt...
rätt i den där lägsta nivån.
Ja, det är bäst att vi undersöker det i morgon bitti.
- Det måste vara Tom. - Det tog honom lagom med tid.
Är det du, Tom?
Ingen har ännu funnit några monster med insektsögon som hotar jorden...
så det måste anses som ännu ett fantastiskt spratt.
Ett spratt av en ung, publicitetshungrig astronom.
Det är klart, om han kan hitta en rymdvarelse eller två...
inbjuder den här kanalen dem att hålla ett tal till oss alla.
Och nu de senaste telegrammen.
Jag försökte hjälpa till.
- Vad gör vi nu? - Ingenting. Vi väntar.
Vi sitter och väntar och litar på att de kommer att förklara det för oss.
Kom nu. Jag kör hem dig.
Du har inget att klandra dig själv för.
- Vad annat kan du göra? - Men Ellen, är det rätt att bara sitta här?
Vi har rätt, och vi är inte galna.
Och om vi har sett saker, är det för att vi har sett dem.
God kväll, miss Fields.
- Vad är tanken, Perry? - Sheriffen vill träffa Johnny.
- Jaså? Vad är du utklädd för? - Jag är en rymdvarelse, från kratern.
- Du ska komma dit, med en gång. - Okej, okej.
Vi ses.
SHERIFFKONTOR - SAND ROCK COUNTY
Matt.
- Du känner Franks fru, mrs Daylon. - Självklart.
- God dag. - Miss Dean, Georges vän.
- Hej, Jane. - Hej.
Berätta vad du berättade för mig.
I samma ögonblick som han kom hem, visste jag att det var nåt fel.
Frank försvann under mystiska omständigheter.
Han hade blivit tilldelad...
nåt konstigt nattjobb, och försvann.
Det är nåt som är fel, jag vet det. Han var så blek...
han hade en konstig blick, och rörde aldrig maten.
Samma med George. Hans hyresvärdinna sa att han hoppade över middagen.
Och det är inte likt George, inte med hans aptit.
Mr Putnam, sheriffen säger att du såg dem båda två i eftermiddags.
Sa de nåt om att gå nånstans inatt?
Nej, mrs Daylon. Ingenting.
Kanske det hände nåt brådskande.
Inte enligt telebolaget.
Och vi hittade inte lastbilen.
Telebolaget anmälde den försvunnen.
Var de berusade? Kände du på deras andedräkt?
- Frank dricker aldrig. Han måste vara sjuk. - Jag tror aldrig de kommer tillbaka.
Varför tog de annars med kläder?
- Kläder? - Ja.
Rimligt att ta med ombyte...
om de skulle vara borta över natten.
Jag känner George. Alltid på språng, alltid på väg nånstans.
Ni borde nog åka hem och försöka sova lite.
Jag kollar runt och återkommer.
Vi måste prata igenom en del.
Kör du hem damerna?
Självklart. Jag stannar med mrs Daylon ett tag.
- Vi tar din bil, Johnny. - Vi ses senare, Ellen.
- Adjö. - Adjö.
Tror du mig nu då?
Jag försöker, annars hade jag inte ringt.
Du måste tro på att det finns ett skepp begravt ute i öknen.
Och minst en av våra besökare från yttre rymden...
kom ut innan skeppet täcktes över.
Fortsätt.
Jag såg två av de besökarna idag och det gjorde du också.
Det är sant, Matt.
Det är meningslöst. Jag kan inte tro dig.
Du måste. Jag vet vad du tänker, Matt.
Men du måste tro på att vad du såg idag...
var nåt som såg ut som Frank och George.
De sa inte händelsevis vad de ville?
De vill att vi litar på dem.
Frank och George är inte i nån fara...
så länge vi inte stör dem. Vi skulle ge dem tid! Tid!
Slog det dig att du kanske leker med deras liv?
Ja, vad tror du att du gjorde när du vägrade tro mig?
- Frank och George, det är vansinne. - Jag lovar, jag stod mittemot dem.
Hur kan de ta över nån annans kropp?
- Var är de riktiga Frank och George? - Jag vet inte.
Och varför skulle de vilja göra det?
Kanske för att kunna röra sig fritt. Komma in i stan utan att bli stoppade.
Så de stal en telefon-lastbil, nåt som är väldigt uppenbart.
Verkar det rimligt?
Kanske. De kanske ville ha elektronisk utrustning. Lastbilen var full med det.
Faktum är att saker och ting har hänt här i kväll.
Det har varit inbrott i järnaffären.
Och de saknar en rulle koppartråd och metalldelar.
Bara elektronik har stulits.
Där ser du.
Ja? Ja, det här är sheriff Warren.
Nej, senast jag såg dr Snell och hans assistent var ute vid kratern.
Säg till mig om du hör nåt, och så ringer jag dig om jag hör nåt.
Hur är det med dr Snell? Skulle de ha nån nytta av honom?
- Kanske. Han är astronom. Hurså? - Det var hans sekreterare som ringde.
De har inte sett honom eller hans assistent.
Sist jag såg dem var de ute i öknen och arbetade, ensamma.
Vi åker.
WAYNE-OBSERVATORIET TILLHÖR ARIZONA
De är i alla fall inte här...
och de kan inte ha åkt utan deras bil.
Jag skulle ge allt för att vrida tillbaka klockan till...
då jag kallade dig en idiot.
Kan nåt ha överlevt efter att ha kraschat med marken så hårt?
Det är rimligt för det är sant.
Att tro på att de kan ta över människors kroppar. Det är vansinne.
Inget skulle vara förståeligt.
Jag skulle inte ens kunna veta att du är John Putnam som står jämte mig.
Helt rätt, det skulle du inte.
Skulle det inte vara ett fint trick om jag inte var John Putnam?
Nånting från en annan värld som kommit hit för att ge dig massa falska ledtrådar.
Frank, vad gör du här?
Jag har väntat på dig.
Vi har letat överallt efter dig. Är allt som det ska?
Ja.
- Jag kör hem dig. - Nej. Ta mig till gruvan.
Snälla, nej.
Hallå? Vem är det?
Vem? Det är till dig.
Det här är John Putnam.
Vad? Men...
Ja.
- De har Ellen. - Ellen?
- Var? - Kom.
Hur vet du att vi ska stanna här?
- Jag vet. - Då går vi.
Nej. De vill träffa mig ensam.
Vänta här.
- Jag tänker på Ellen. - Jag också.
Hon är i säkerhet, men om du följer med, är hon kanske inte det.
Okej, jag väntar. Hur länge?
- Så länge som det krävs. - Var försiktig.
Ellen?
Ellen!
Ellen, vänta!
Ellen?
Ellen!
Här.
Här!
Var är Ellen? Var är Ellen?
- Stanna där du är. - Kom ut.
- Kom ut så jag kan se dig. - Nej.
Låt mig se dig som du verkligen är. Vad vill du? Vad gör du?
Vi reparerar vårt skepp, för att lämna er värld.
Vi behöver din hjälp.
Ni ber mig att hjälpa er.
Hur kan jag göra det, när ni har kidnappat och stulit? Kanske till och med mördat.
Vi har en lång väg att åka. När kvällen kommer har vi lämnat er jord.
Du kommer inte att se oss förrän det är dags.
Dags för vad? Att döda? Att ta över?
Vi har själar och förstånd, och vi är goda.
Varför gömmer ni er då?
- Vi är inte redo att mötas i vänskap. - Varför inte?
För att du skulle bli förskräckt om du såg oss.
Hade du landat i vår värld, skulle det kanske ha varit annorlunda.
Vi förstår mer.
Allt jag förstår är att ni har fångat mina vänner. Och flickan.
Vi håller henne och de andra som gisslan.
Håll ditt folk borta, annars förstör vi dem.
Hur vet jag att ert uppdrag här inte är att förstöra oss alla?
Vårt uppdrag var på en annan värld. Du måste tro mig.
Det var ett fel som drog oss mot jorden.
- Kom ut i solen. - Senare, kanske.
Då kan jag inte tro dig.
Låt oss hålla oss åtskilda, folket från din värld och från vår.
För om vi träffas, kommer det bara att bli katastrof.
Jag måste se er som ni verkligen är.
Kom ut, eller så kan jag inte ta ansvar för ert skydd.
Okej. Du bad om att få se detta.
Och du ska få det.
Var är Ellen?
- Hon är trygg. - Var?
- Vad har de gjort med dig? - Ingenting.
Man ser inte ut som du gör för ingenting.
Jag såg dem, Matt. Jag såg dem som de verkligen är.
- Fruktansvärda. - Lämnade du Ellen med dem?
Hon är trygg, om vi inte stör dem.
Det är kanske vad du vill, men inte jag.
Jag vill att de släpps nu.
Skulle jag ha gått om jag inte varit tvungen?
De åker ikväll.
De kraschade här av misstag. Nu lagar de skeppet!
De kan inte åka. De är begravda under jord. Ta mig till Ellen.
Hon är säker om du inte lägger dig i!
Så varför kommer de inte ut i det öppna?
För att de inte litar på oss.
Det vi inte förstår, vill vi förgöra.
Jag dödar bara det som försöker döda mig.
Den där spindeln...
varför är du rädd för den? Är det för den har åtta ben?
För att munnen rör sig i sidled, i stället för upp och ner?
Om den kom mot dig, vad skulle du göra?
Så här.
Precis som du skulle förstöra allt som du inte förstår.
Därför gömde de sig bakom andras ansikten tills de kan åka.
Du slösar min tid. Tänker du säga var de är...
eller ska vi gå skallgång tills vi hittar dem?
Förr trodde du mig inte.
När ska du sluta tänka som en polis och bli en människa?
Det är mitt jobb att fixa fel.
Matt, lyssna på mig. De lurades inte. De behöver några timmar till.
Om du går dit med folk nu kommer de att döda Ellen! Är det det du vill?
Okej, vi väntar.
Men det är på ditt ansvar. Var är de?
De är i gamla Excelsior-gruvan.
Kom igen. Vi åker tillbaka till stan.
Jag vill att alla försvinner från området. Utan undantag.
Reed, få det att låta som att det inte är nån stor affär.
Jag tror att du gör ett misstag.
Putnam har bara övertalat dig att inte göra saker...
och få som han själv vill.
Han tröttar ut dig. Nu har han fått dig att sitta still.
Vi vet inte mer nu än vi visste från början.
Och Ellen saknas fortfarande. Om jag vore du...
skulle jag sätta gevär i händerna på några karlar och rensa upp.
- Jag gav dig en order, sätt fart! - Okej, sheriffen.
Men jag skulle inte vilja ta det ansvaret.
Jag gör som du vill, in i minsta detalj.
Till och med utrymmer hela kratern.
- Det var väl så du ville ha det? - Det måste vara det rätta.
Vad gör du här? Jag trodde att du skulle vänta hemma medan det händer.
De hälsade på hos mig, Matt. De tog några av mina kläder.
- Varför tror du de gjorde det. - Jag vet inte.
Det kan inte möjligtvis vara så att de ljuger för dig?
Det var tre män som arbetade i den där gamla gruvan de gömt sig i.
Vad hände med dem?
Varför ska de ha så många av oss? Vad planerar de?
- Talar de sanning? - Du frågar massa frågor hela tiden.
Jag kan bara gissa.
Och nu dina kläder. Kan vara vem som helst av dem.
Sluta hetsa upp dig, Matt.
Det är hett nog utan att du höjer blodtrycket.
Ja.
Visste du, Putnam, att fler mord begås vid 33 grader...
än alla andra temperaturer?
Jag läste det i en artikel. Vid lägre temperaturer är folk mer avslappnade.
Vid mer än 33 är det för varmt att röra sig. Men vid precis 33 är folk lättretade.
Den där klockan.
Gör ingenting.
Han går som om han vore hemma.
De åker så fort de är klara.
Hur vet vi när de bär våra kläder...
eller Franks, Georges eller Ellens?
Vi kan lika gärna avsluta nu.
Vad menar du? Vet vi att de inte tar över?
Vi kan vara omringade utan att veta det.
- Du där! Stanna! - Matt!
Stå stilla.
Förlåt, Matt. Det var det enda sättet jag kunde stoppa dig på.
Johnny, kom hit. Ni där i parken.
Du i lastbilen. Jag behöver hjälp. All hjälp jag kan få!
Titta, nån kör iväg i din bil.
Vi tar honom senare. Kom igen.
Bill, kan du dela ut de där gevären?
Kör till landsvägen...
stoppa lastbilen genom att ta östra vägen.
- Mike, Harry, kom med mig. - Okej.
Kör ut i öknen och sätt upp en barrikad här.
Okej, män, följ mig!
Okej, män, sprid ut er på vägen.
Sätt upp signalljus där framme, och några där bak.
- Där är hans lastbil. - Just det, lägg en till där borta.
Kolla era vapen och er ammunition.
Han kommer vilken minut som helst.
Här kommer han nu!
Ingen eldgivning. Gör er redo.
Okej. Ge honom vad han tål.
Vem där?
Ellen?
Nej, du är inte Ellen.
Du har hennes kläder, men är inte Ellen.
De är på väg hit. Du tog hit dem.
Lyssna på mig.
Jag kom hit för att varna er. Jag försökte stoppa dem, du anar inte hur jag försökt.
Ni måste försvinna.
- Bara några timmar till. - Lyssna på mig.
Du ville att jag skulle ramla ner. Varför?
Vi kan inte lita på dig längre.
Vem du än är, vad du än är, lyssna på mig!
Jag är ledsen. Vi ville inte använda våld.
Nu finns det inget annat sätt.
Skulle du döda mig också? Så det här är slutet?
- Alla våra drömmar sammantagna. - Jag kom hit för att hjälpa, inte döda.
Stå still.
Ja, begrunda dess kraft.
Kraft nog att köra ett skepp genom rymden. Kraft att slita er jord i stycken.
Vet ni hur länge vi arbetat för det här? Tusen år för att nå stjärnorna.
Nu, till slut, har vi erövrat rymden.
Drömmarna vi hade om att se andra världar.
- Lyssna. Det finns fortfarande ett sätt. - Verkligen? Med en mobb efter oss?
Allt vi behövde var tid.
Låt de andra gå. Jag ska försöka hålla tillbaka mobben.
Och om du misslyckas?
Nej. Vi föredrar att avsluta det här, hellre än att falla i deras händer.
Vänta!
Du sa hur underbart det vore att lära känna andra världar.
Tusen års arbete, och ni är villiga att se det avslutas...
här, plötsligt, på den här konstiga planeten?
Är det så ni vill ha det? När det fortfarande kan finnas en chans?
Gå och stoppa dem då.
Befria flickan först. Visa mobben att ni har ärliga avsikter.
Hur ska jag kunna lita på dig?
Ni kan alltid komma ut och förgöra oss med den där.
Skicka ut dem.
Johnny!
- Kom igen, snabbt. - Kom igen.
Där är ingången.
Flytta på er, allihop. Fortsätt springa, Ellen.
Finns det nåt sätt att stänga av ingången?
- Det finns dynamit där borta. - Hämta det. Snabbt. Hämta det!
Skynda dig. Vi måste hålla mobben borta från dem.
- Var de där inne? - Ja.
Jag antar att det där tar hand om dem.
Ja. Det tar hand om dem.
Vad är det där?
Vänta. Lyssna.
- De är borta. - För alltid, John?
Nej, bara för tillfället. Det var inte rätt tillfälle för oss att mötas.
Men det kommer andra nätter.
Andra stjärnor för oss att titta på.
De kommer tillbaka.
SLUT
Swedish